Това са '70-те s01 e23 Баба умря
Уисконсин. Неделя вечер. 20:38ч. Гаражът на Ерик Форман.
Бърнис, тук ми остана малко храна. - Благодаря ти.
Кофата ми за смет е счупена.
Заповядай, да ти е сладко.
Искате ли да ходим на ресторант? Така всеки ще яде нещо по вкуса си.
Време е да се прибираш, бабо!
Колата трябва да загрее поне 10 мин. - Той е добро момче.
Срамно е колко лош живот води вкъщи.
Кити, когато аз гледах децата си, най-добрият начин да...
Стига е загрявала. Искам да ти видя фаровете на ъгъла!
Разкарай скапаната музика!
Гледай си пътя!
Не одобряваш, че ви идвам на гости. - Напротив, радвам се.
И си долен лъжец! Не си го научил от баща си, а от майка си.
Проблемът е следният!
Всеки път, когато дойдеш у дома, по цял ден критикуваш мама.
Казвам истината. - Ето как стоят нещата! Гадна си!
Не разбирам защо всеки те мрази. Няма да ти навреди,
ако си поне малко мила.
Бабо!
Боже мой!
Как е? - Вкарвам малко кошове.
Аз ще я донеса. Ерик, защо баба ти спи в колата?
Не спи. Мъртва е.
Сериозно ти говоря. - Какво?
Как така е мъртва?
Прибирах я у дома, скарахме се и тя умря.
Какво мисли Ред? - Не съм му казвал.
Ерик, ти си луд! Трябва да направиш нещо!
Трябва да взема осморката от колата! - Келсо!
Бабо Форман, дръпни си крака! - Тя е мъртва!
Боже мой!
По дяволите!
Ерик, в шок си! Трябва да кажеш на Ред веднага!
Ще ми свършиш ли тази услуга? - Отивай веднага!
Забравих съдинките.
Върнала ми е храната. Не се и учудвам!
Защо ли изобщо й помагам? - Мисля че този път
трябва да си по-сериозна. - Тя е самото зло!
Какво ти наговори този път? - Почти нищо.
Прибра ли баба ти?
Случи се нещо много странно.
Оттук натам започвам да се обърквам.
Как се е спънала на тротоара? - Отворих й вратата.
За какво мисли, когато го направи? - Точно така, сега му се карай.
Тя го е разтроила достатъчно. - Прибери майка си. В истерия е.
Трябва да ти кажа, че когато я возих й казах...
Не е време да се разтройваш. - А кога е точното време?
Аз ще се оправя, ти прибери майка си.
Ужасна загуба.
Нали каза, че била самото зло?
Не съм казвала такова нещо.
Добре.
Радвам се, че си тук.
Тази седмица играя на финала. - Съжалявам, скъпа!
Това е най-подходящото време. Преди това не бях подготвена.
Баба ми липсва.
Знам, на всички ни липсва.
Защо има толкова много храна? - Заети ръце, щастливи ръце.
Искаш ли чили с вафлите?
Не знам... или... айде сложи.
Брат ти как прие новините? - Говореше за чувствата си...
после започна да ми вика, затова си тръгнах.
Няма да си хабя ушите да го слушам.
Чичо Марти е толкова чувствителен! Той е напълно реалистичен.
Абсолютен кретен е!
Скъпи, мисля че не си сърдит на Марти.
По-скоро преминаваш през някое от петте нива на примирение със смъртта.
За какво говориш? - Има пет нива.
Отричане, гняв, депресия, постигане на съгласие и примирение.
Кити, аз имам две нива: гняв и пиене.
Не ме интересува какво си казал на баба ти, не си я убил ти.
Аз го направих. Шокът, че внукът й казва, че е гадна, я е убил.
Каза ли го на Ред? - Няма да му го кажа.
Помниш ли колко се ядоса, когато не прекопах двора?
Край на дискусиите. - Трябва да говориш на тази тема.
Ние не обсъждаме нищо. Не е домът ти, където имаш чувства.
Не е баща ти, който те прегръща и ти дава звезди. - Искам да помогна.
Обсъждането няма да ми помогне. Ще ми помогне алкохолът.
Сега вече си тъп. - Форман, айде да излезем малко.
Чудесно.
Хайд ми е истински приятел. Ще помогне да преодолея смъртта на баба.
Баба ти е починала?
Човече...
Хайде да излезем.
Като човешко същество, не като братя как се чувстваш?
Какво ти става? - Отделих се от семейството.
Не се страхувам да изразя чувствата си. - Но аз се...
Кой желая Монте Кристо?
Кити, страхотни сандвичи. Няма червено месо, нали?
Само шунка.
Трябва да обсъдим погребението. - Не се тревожи. Аз ще се погрижа.
Ще си поделим цената. - Сладки ми Ред,
много великодушно! Дори когато си на червено.
Искам най-доброто за мама.
Чувството е взаимно. Разликата е там,
че когато аз се чувствам зле, не цивря като малко момиченце.
Келнер!
Форман, успокой се.
Искаме пиене и четири чашки.
Искам да ви видя личните карти. - Заповядайте.
Картите на останалите останаха в базата ни. - Дадено!
Значи сте войници. От коя рота сте? - На Тайните служби.
Аз съм Шарлот, а това е сестра ми - Шарлийн.
Аз съм Тед. - Сержант Шафт.
Аз съм Хончо.
А аз Ерик Форман.
Сали, това е за наша сметка. И на всички по един шот.
Какво става? - Свалят ни. - По дяволите.
Това е нещо хубаво. - Добре.
Извинете, приятелчета, но трябва да ви отнемем момичетата.
Сега са с нас. - Но дойдоха с нас.
Изчезвайте. Опитват се да ни свалят.
Май си пил повечко, шефче!
Заяждаш се с Ерик Форман, заяждаш се с мен.
Неприятности ли си търсиш?
Да. Това търся.
Някой друг иска ли? - Ние сме трима, така че...
Та докъде бяхме стигнали? А, да, сваляхте ме.
Къде е Ерик? 2.00 ч. е. Притеснявам се.
Пречиства се. Няма възможност да се справи с трагедията.
Ти имаш, Марти.
Кой иска лимонова торта?
Къде беше? - В бар.
Пил ли си?
Не. Бих се. - Боже мой!
Ерик, всичко е наред. Отприщи чувствата си.
Дръж си ги.
Когато баща и син... - Съвсем близо си до бушон в главата.
Лека нощ.
Случилата ни се трагедия, не е причина да буйстваш.
Синът ми да се бие в заведение. Точно като... побойник в барове.
Кити, остави готвенето.
И си легни.
Добре. Когато времето свърши,
някой да извади месото от фурната, иначе горчиво ще съжалявате.
Седни.
Не го изпивай, а си го сложи на окото.
Майтапя се!
Това е бира.
Колкото и да ни липсва Бърнис,
да не забравяме, че сега е на по-добро място.
Не е нужно да умираш за това. Мини 80 км. в която и да е посока.
Я, млъквай!
Добре ли си? - Не знам, Майкъл!
Не сме подготвени за такова нещо и сме крехки същества.
Никога не знаем кога пламъкът на живота ни ще угасне.
Моля? - Възбудена съм!
Да вървим. - В колата ли? - В гардеробната.
Знам, че имахме своите различия. Аз се омъжих за Ред,
а ти ме намрази. Бъди мила с Господ.
Животът е толкова сложен. Остаряваш и умираш.
Слава на Бога, че съм още млада и секси.
Не мога да повярвам, че ще заровят този пръстен.
Не мога.
Боже мой! Тук има тяло.
Е, мамо... За Бога!
Съжалявам, очите трябва да са затворени.
Здрасти. Имаш синка на окото! Много е секси!
Трябваше да видиш другия. - Наистина ли го просна?
Не. Беше огромен. Трябваше да го видиш.
Фактът, че издържах, показва колко жилав съм.
Съжалявам!
Дона, съжалявам за онази вечер. Бях луднал малко.
Сега съм по-добре. Не искам да се засягаш от онези неща.
Значи си споделил всичко с Ред? - Не.
Все още потискаш чувствата си. - Нали затова ме пребиха?
Прегръдка?
Съжалявам за смъртта на майка ви. Много е тъжно.
Готино погребение!
Моите съболезнования за смъртта на майка ти!
И съжалявам, че Келсо е такъв идиот!
Г-н Ред, помнете - величието на майката се носи от синовете й.
Познаваш ли сестра ми?
Какво е това? - Камери.
Баща ми беше любител-фотограф. Имаше си своя тъмна стаичка.
Имаш ли голи снимки на баба ти? - Не!
Вече имаш!
Старото ми влакче!
Твоето ли? Беше и на двамата.
Би трябвало да е мое. Никога не искаше да играеш с него.
Искаш ли си го?
Ако не го искаш. - Не е това проблемът.
Проблемът е какво искаш ти. Сподели нуждите си!
Що не млъкнеш? - Просто ми кажи, че искаш влакчето.
Бих се радвал да го получа.
Това молба ли е? - Не! - Тогава аз ще го задържа.
Точно така! Вземи си го! Не ми трябват твоите неща!
Кити, влез и кажи на копелето да ми върне влакчето!
Ред, проблемът си е ваш! Аз трябва да направя пай.
Виж сега.
Марти ти остави влакчето. - Да.
И го свърза правилно. Погледни станциите.
Пет спирки, пет минути забавление. Но ако мисли, че ще си играе с тях,
когато идва, лъже се. - Трябва да ги даваш и на брат си!
Не искам. - Добре.
Аз отивам да правя кафена торта.
Тате, готино влакче!
Не мога да повярвам, че баба ти го е пазила толкова години!
Да, беше добър човек. - Беше.
Когато бях малък, мразих праскови и мама го знаеше,
затова не правише пай от праскови, а от боровинки.
Само заради мен.
Тя първа ме нарече Ред.
И последния път, в който я видях,
не й казах колко я обичам. Даже не се сбогувахме.
А казах, че искам да ти видя фаровете зад ъгъла.
Тате... аз й казах, че няма да умре, ако е поне малко мила.
Но май това стана, защото е мъртва.
Това може да се случи само на теб!
Всичко е наред. - Знам.
Какво има, Кити?
Нямам яйца
и брашно.
Ела.
Ерик, ела.
Мислиш ли, че тези диаманти са истински?
Семейна драма. Ще ви оставя сами.
Ще почакам тук.
Съжалявам, че не проведохме нормален последен разговор.
Но не това мисля за теб. - Тогава защо ме уби, Ерик?
Никога не бих ти простила!
Какво правиш тук?
Замръзвам, за да се избъзикам с теб!
Превод и субтитри: TZANKOSSS